Semjase

73. Om hon än någon gång har känslor av gott och rätt slag, så består dock dessa aldrig, utan de försvinner för att lämna plats åt lägre impulser.
74. Men den andliga människan däremot låter aldrig ens den svagaste Skapelsemässiga Impuls avklinga, utan hon fångar upp den och utvidgar den i det oändliga.
75. Låga känslor får ingen förankring inom henne, ty visdomens och kunskapens hav är för djupt inom henne, för att där en låghetens korta ankarkätting skulle kunna nå fast botten.
76. Den andliga människan forsöker oavlåtligen, alltid och under alla omständigheter, att hålla sig inom svängningsområdet för Skapandets Impulser.
77. Skulle en sådan människa någon gång råka i fara genom påverkan av allehanda slag, så anförtror hon sig i fullaste utsträckning åt Skapelsen, och skyddar sig sålunda mot det negativa genom Dess Högsta Vibrationskraft.
78. Hon fortsätter så länge med detta, att Det Skapelsemässiga Väsendet inom henne med absolut säkerhet har byggt upp ett skydd gentemot det negativa.
79. Människan hyser allt möjligt inom sig.
Fortsett