Semjase

109. På grund härav avgör de oavbrutet hur de skall utnyttja Allmakten i sin ande.
110. Detta är däremot inte den oandliga människan i stånd till: varför hon vill eller måste aktivera sin ande genom att medvetet bedja en bön.
111. Närmare förklarat innebär detta: Den andliga människan gör helt medvetet och ständigt bruk av sin andes kraft och kunnande, medan den oandliga människan i sitt tvivel och i underdånighet endast uttalar önskningar i sin bön. Dessa riktar hon dessutom mången gång inte ens till sin egen andesjäl eller till Skapelsen, utan avhängigt av sin religion istället till någon slags högre makt eller kraft, som i realiteten dock ej existerar, eller den är otillräcklig. I och med detta blir Skapelsen inte ens beaktad, ty människor som är beroende av bönen, ger sig hän åt allehanda avgudar och gudar.
112. Den falska väg, som den böneberoende människan beträder, urartar genom alla hennes önskningar och anrop till inbillning, och därmed tvingar hon sina önskningar att förverkligas på ett lagvidrigt sätt.
Fortsett